‫מי אמר לך להרוג אותם?‬
‫הם חיילים הודים.‬
‫אל תעשה כלום בלי פקודה ממני!‬
‫אתה! מה זה?‬
‫שם. שמי סודהי. סורינדר סודהי. השם שלי.‬
‫אתה הודי? "גאנג'י-סאן"?‬
‫כן, הודי. לא "גאנג'י-סאן". לא.‬
‫בשביל יפן, זה טוג'ו. בשביל הודו, גאנג'י. אתה מכיר את מר גאנג'י?‬
‫מה זה "גאנג'י-סאן", לעזאזל?‬
‫אתה מכיר את מר גאנג'י?‬
‫לא "גאנג'י-סאן"!‬
‫אתה מכיר את מר גאנג'י?‬
‫כן! "גאנג'י-סאן"!‬
‫היי!‬
‫תתרגם בשבילי ותשאל אם הם מכירים את מר גאנג'י.‬
‫ "גאנג'י-סאן" זה גנדי.‬
‫גנדי נלחם נגד הבריטים, אז היפנים רואים בו בעל ברית.‬
‫אבל הם מכנים אתכם "כלבי המחמד של הבריטים".‬
‫גאנג'י-סאן.‬
‫- גאנג'י-סאן. - גאנג'י-סאן.‬
‫כולנו "גאנג'י-סאן".‬
‫אפילו פגשתי את גנדי.‬
‫בבקשה תגיד לו.‬
‫פגשתי את גנדי... גאנג'י-סאן.‬
‫הרבה פעמים. באופן אישי. שלום, גאנג'י-סאן.‬
‫פגשת את גאנג'י-סאן?‬
‫ראיתי אותו פעם אחת.‬
‫זה אותו הדבר.‬
‫איך, לעזאזל, היפנים האלה ידעו?‬
‫הצבא הנשכח‬
‫לא רבים יודעים מה היה חלקה של הודו במלחמת העולם השנייה.‬
‫הודו לא הייתה מדינה חופשית באותה עת.‬
‫אז ההודים התגייסו לצבא הבריטי‬
‫ונלחמו בגרמניה וביפן.‬
‫צבא המתנדבים הגדול ביותר בזמנו, ‬
‫שישים אלף חיילים הודים מצבא הודו הבריטית הוצבו בסינגפור.‬
‫ובתפנית מפתיעה, ‬
‫כשהיפנים הכריזו ניצחון על סינגפור ב-1942,‬
‫ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, ‬
‫קרא לזה "התבוסה המבישה ביותר בהיסטוריה של הצבא הבריטי".‬
‫יחד עם כ-30,000 חיילים בריטים ואוסטרלים, ‬
‫גם 60,000 אלף חיילים הודים נלקחו בשבי.‬
‫16 בפברואר 1942‬
‫דפוקים.‬
‫גבר, יכולנו למות היום.‬
‫אבל "גאנג'י-סאן" הציל אותנו.‬
‫עכשיו בטוח שאלך לפגוש את גנדי.‬
‫בעצם, פשוט אפול לרגליו.‬
‫אגיד לו, "גנדי, אתה לא מכיר אותי, אבל הצלת את חיי".‬
‫אז יפני שלוף-חרב הפך אותך לחסיד של גנדי.‬
‫תקשיבו! מחר ייקחו את כל החיילים ההודים לעיר סינגפור!‬
‫מאיה!‬
‫אחי, המצלמה גדולה יותר מהנערה עצמה.‬
‫דפוק! חתיכת... דפוק.‬
‫מאיה!‬
‫מה את עושה פה?‬
‫כן, גם אני חשבתי כך.‬
‫ויני, זו.‬
‫אבא, יש חדש לגבי המקום שאליו ייקחו את כל החיילים ההודים האלה?‬
‫ישימו אותם במחנות שבויים יפניים.‬
‫אז אף אחד מהם לא יחזור להודו אף פעם?‬
‫אני לא חושב שמישהו מהם יחזור להודו אי פעם.‬
‫- אבא, זה הדוד ליו. - היי, מאיה, אל תלכי לשם.‬
‫למה?‬
‫אל תלכי, ילדה.‬
‫לא! מישהו, בבקשה! לא, אבא!‬
‫מה קורה בחוץ?‬
‫אל תצאי החוצה, יקירה.‬
‫מצב מסוכן מאוד. הם היכו את ליו בחוץ.‬
‫מסכן.‬
‫מאיה, עלינו להיזהר.‬
‫אנחנו לא יודעים איך היפנים יתייחסו להודים.‬
‫לא כדאי שתצאי החוצה, מאיה.‬
‫את אוהבת צילום, נכון? אז למה שלא תנהלי את הסטודיו שלנו?‬
‫למה את חייבת לעשות את זה?‬
‫אימא, בבקשה. אני פשוט לא מסוגלת להעלים עין כמוך.‬
‫אז תלמדי!‬
‫לא צריך להתנהג אליה ככה.‬
‫היא רק בת 19.‬
‫הלב שלי מחסיר פעימה בכל פעם שהיא יוצאת החוצה.‬
‫פארק פרר, סינגפור - 17 בפברואר 1942‬
‫ממזרים ארורים. הם זימנו לכאן את כל הצבא.‬
‫בטח יש פה לפחות 50,000 איש.‬
‫אבל למה?‬
‫כל הקצינים והחיילים ההודים‬
‫מעתה יהיו תחת פיקוד היפנים.‬
‫בן זונה שכמוך, אנחנו עדר של בקר, שפשוט תעביר אותנו לידי מי שמתחשק לך?‬
‫זה בלתי אפשרי! אתה חושב שאנחנו משוגעים?‬
‫תראו את עצמכם לא כשבויים, אלא כעמיתים שלנו.‬
‫יפן מייחלת שהודו תצא לחופשי‬
‫והיא משתתפת בהקמת צבא שישחרר את הודו.‬
‫סודהי, המפקד, למה הם מתכוונים?‬
‫הם אומרים שהיפנים רוצים לשחרר את הודו.‬
‫- מה? - מה?‬
‫מה?‬
‫אני קפטן מוהן סינג.‬
‫ואני מפקד הצבא הלאומי ההודי.‬
‫שמעתם נכון.‬
‫הצבא הלאומי ההודי.‬
‫הצבא יילחם על חירות הודו.‬
‫במשך דורות, חיילים הודים נלחמו ושפכו את דמם‬
‫למען הממשלה הבריטית.‬
‫אבל עכשיו החיילים ההודים לא יילחמו עוד בשביל אנגליה.‬
‫אנחנו נילחם למען הודו בלבד.‬
‫אנחנו נמות בשביל הודו בלבד ולמען חירותה!‬
‫אנחנו נילחם!‬
‫היי, מה אתם מקשקשים?‬
‫יצאתם מדעתכם? היפנים רק רוצים לנצל אותנו!‬
‫הבריטים המזוינים ההם, הם שמנצלים אותנו!‬
‫עכשיו נילחם בשביל עצמנו.‬
‫ועל מי תירו?‬
‫על אחינו ההודים בצבא הבריטי?‬
‫אתם מוכנים להקריב את חייכם?‬
‫אנחנו מוכנים!‬
‫נמאס לנו.‬
‫המשפחה שלך "כלבת מחמד" של הבריטים כבר דורות‬
‫ואתה תישאר כזה, דפוק!‬
‫אם אני "כלב" של הבריטים, אז אתה של היפנים!‬
‫מספיק! תשתקו!‬
‫תפסיקו לריב, בן אדם!‬
‫איזו עוד אפשרות יש לנו עכשיו?‬
‫אם נסרב להתגייס לצבא הלאומי ההודי, ‬
‫היפנים הארורים האלה ישלחו אותנו מפה לאיזה מחנה שבויים!‬
‫ואם נגמור שם, לא נצליח לצאת בחיים!‬
‫סודהי, המפקד, עליך להנחות אותנו עכשיו.‬
‫אני לא יודע מה לעשות. מה נכון ומה עלינו לעשות?‬
‫- אתם מוכנים? - אנחנו מוכנים!‬
‫תגידו לי, אתם מוכנים?‬
‫אתם מוכנים להקריב את חייכם למען המדינה?‬
‫אתם מוכנים?‬
‫אף אחד לא ישן באותו הלילה.‬
‫איך יכולנו לישון?‬
‫הייתה המולה בליבנו ובראשנו.‬
‫מה נכון? מה לא נכון?‬
‫מהי נאמנות?‬
‫מהי בגידה?‬
‫באיזה צד אנחנו נלחמים?‬
‫חלק מהאנשים החליטו במהירות והתגייסו‬
‫לצבא הלאומי ההודי כבר ביום למחרת.‬
‫ואתה?‬
‫לא.‬
‫איך אפשר לשכוח חיים שלמים של חינוך‬
‫ושנים של אימונים בלילה אחד?‬
‫הבוקר שמעתי שהתגייסו כ-35,000.‬
‫איך נוכל לירות על המדים שלבשנו בגאווה?‬
‫בשלושת הדורות האחרונים...‬
‫בשלושת הדורות האחרונים, הגברים במשפחתי שירתו בצבא הבריטי.‬
‫סבי, אבי ואנוכי.‬
‫אני חייב דין וחשבון גם לסבי.‬
‫ואם אקבל החלטה שגויה, איך אעמוד מול ג'יאן סינג סודהי?‬
‫שמעתי את זה מאז ילדותי, המפקד.‬
‫ "מי ייתן שנגן לעד על האימפריה הבריטית."‬
‫אבל הם מנצלים אותנו כדי להגן על עצמם.‬
‫הם מסרו אותנו ליפנים כדי להציל את התחת שלהם.‬
‫האויב שלהם הוא האויב שלנו.‬
‫אז מי הידיד שלנו?‬
‫אני לא מנסה להטיף לך, המפקד.‬
‫אתה אדם משכיל ומבין בפוליטיקה.‬
‫אבל אני מקשיב ללב שלי.‬
‫והלב יודע מי האויב שלנו‬
‫ולמען מי עלינו להקריב את חיינו.‬
‫חייל אף פעם לא מפחד למות, טוקאס.‬
‫אבל המניע להקרבת חיים צריך להיות ברור.‬
‫ומה המניע שלך עכשיו?‬
‫אולי להישאר בחיים.‬
‫בוגד! ממזרים!‬
‫ממזר ארור!‬
‫למה אתה קורא לנו "בוגדים"?‬
‫אתה לא רואה שאנחנו לא עם היפנים?‬
‫אתם ההודים חושבים שהיפנים יעזרו לכם?‬
‫אתם חבורת אידיוטים! הם יחזיקו אתכם כעבדים שלהם.‬
‫ואתם התייחסתם אלינו כאל חברים?‬
‫אתם בוגדים באלה שהאכילו אתכם! ממזרים!‬
‫מייג'ור!‬
‫אני לא זוכר שנסעתי לאנגליה אי פעם כדי לעשוק את הארץ שלך.‬
‫אבל אני יודע היטב שב-200 השנים האחרונות אתם ניזונתם מהודו.‬
‫הגיע הזמן שתחזור הביתה, מייג'ור, ותעזוב את הבית שלי!‬
‫קולונל, אתה תיהנה מזה.‬
‫השונאן טיימס‬
‫מצאתי את התמונה הזו ברשת אמש.‬
‫בטח ראית את התמונה הזו בעבר.‬
‫זה לא אתה?‬
‫אלפי חיילים נלקחו כשבויי מלחמה‬
‫תספר לי משהו על זה.‬
‫אתה זוכר את הרגע הזה?‬
‫אותה הצלמת צילמה גם את זו.‬
‫מאיה שריניוואסן.‬
‫הכרת אותה?‬
‫2 במרץ 1942‬
‫זה היה היום החופשי הראשון לאחר שהתגייסנו לצבא הלאומי ההודי.‬
‫לאחר זמן רב, היינו חופשיים להסתובב.‬
‫היי... זו היא.‬
‫מי?‬
‫הנערה עם המצלמה הענקית.‬
‫- באמת? - כן.‬
‫- בוא נלך. - אתה משוגע?‬
‫- נלך לבקש את התמונה שלנו. - השתגעת?‬
‫היי, בוא, גבר.‬
‫שלום.‬
‫אתם רוצים תמונה?‬
‫כן.‬
‫לא. אנחנו לא רוצים להצטלם.‬
‫באנו כדי לקבל העתק. כבר צילמת אותנו באותו היום.‬
‫בחודש שעבר, כשהביאו את הצבא שלנו לפה.‬
‫לאחר הכניעה.‬
‫את זוכרת עכשיו?‬
‫כן, אני זוכרת את זה, ‬
‫אבל היו שם אלפי חיילים באותו היום.‬
‫וצילמתי הרבה תמונות.‬
‫אז כדי למצוא את שלכם...‬
‫מצטערת.‬
‫אין בעיה. תודה. קדימה.‬
‫בוא נלך.‬
‫גבר, היא אפילו לא זיהתה אותך.‬
‫תקשיבו. זו התמונה?‬
‫כן, זו היא.‬
‫ההצדעה שלך הזכירה לי אותה.‬
‫אבל זה היה בלתי אפשרי לזכור את הפנים שלכם.‬
‫תראו, באותו היום הייתם מכוסים באבק ובלכלוך.‬
‫והיום אתם קורנים.‬
‫תודה.‬
‫דרך אגב, כמה זה עולה?‬
‫לא, שום דבר.‬
‫- בבקשה. אני מתעקש. תגידי לי. - לא, בבקשה.‬
‫אתם עושים בשבילנו כל כך הרבה. לא אוכל לעשות לפחות את זה?‬
‫אנחנו?‬
‫אתם הולכים להילחם למען החירות של הודו.‬
‫תראו בזה מתנה ממני.‬
‫- טוב. - רגע.‬
‫נלחמים למען החירות?‬
‫גבר, מפיה זה נשמע כאילו אתה "גאנג'י-סאן".‬
‫לא, ארשאד.‬
‫היא העלתה טיעון ממש חשוב.‬
‫אתה יכול לומר משהו קטן, אבל הגיוני. אל תעמוד שם סתם כמו פסל.‬
‫את הודית?‬
‫- כן... - היא סינית.‬
‫התחביבים האהובים עליה הם לדבר בהינדי ולשכוח פרצופים.‬
‫מה שהתכוונתי הוא, מאיזה אזור את בהודו?‬
‫לא, גדלתי בסינגפור.‬
‫באמת?‬
‫מעולם לא ראיתי את הודו.‬
‫אבל כמוך, אני הודית בלב.‬
‫מאיה.‬
‫קפטן סודהי.‬
‫ארשאד.‬
‫אז קפטן סודהי וארשאד, תוכלו לעשות לי טובה?‬
‫כמובן. רק תגידי.‬
‫אני רוצה לצלם כמה תמונות במחנה שלכם.‬
‫זו לא בעיה. מחר יש אירוע גדול במחנה שלנו.‬
‫בבקשה תצטרפי אלינו לשם.‬
‫אנחנו מזמינים אותך.‬
‫- כן. - תודה.‬
‫אז בבקשה תאסוף את הגברת ב-9:00 מחר בבוקר.‬
‫בטח.‬
‫ביי, אני חושב.‬
‫- ביי. - ביי.‬
‫תודה.‬
‫3 במרץ 1942‬
‫ביי.‬
‫בוקר טוב.‬
‫אני שוכחת איך קוראים לך או שלא אמרת לי?‬
‫אבל אמרתי לך. קפטן סודהי.‬
‫אני בטוחה ש "קפטן" הוא לא שמך הפרטי.‬
‫סורינדר סודהי.‬
‫אז מר סורינדר, תוכל להחזיר אותי הביתה בתוך שלוש שעות?‬
‫אחרת אימי תכריז עליי כעל שבוית מלחמה ותכלא אותי בבית.‬
‫למה?‬
‫היא חושבת שהצבא היפני הגיע לסינגפור כדי לחפש אותי.‬
‫הם יתחילו להפציץ אותי ברגע שהם יראו אותי.‬
‫או שיירו בי על כך שפשעתי‬
‫בכך שנכנסתי לעולם הגברים, למרות היותי אישה.‬
‫אוי לא. אז לא כדאי שתצאי מהבית בכלל.‬
‫תודה.‬
‫בבקשה אל תסתכלי למעלה.‬
‫אולי אימא שלך צודקת.‬
‫לא כדאי שתצאי מהבית. זה לא בטוח.‬
‫צלמים מוכרחים להסתכן.‬
‫אתן את חיי בשביל תמונה טובה.‬
‫מסדר, הקשב!‬
‫המפקד, הצבא היפני הקיסרי ייתן 50 פרות במתנה‬
‫לצבא הלאומי ההודי.‬
‫מה זה, מייג'ור?‬
‫סודהי-סאן, הצבא היפני הקיסרי ייתן 50 פרות במתנה לצד ההודי.‬
‫חלב בשביל החולים.‬
‫אני מבין את זה.‬
‫אבל אלה לא פרות, מייג'ור.‬
‫אלה שוורים.‬
‫מה ההבדל?‬
‫ההבדל הוא שאלה פרות-זכרים, ופרות-זכרים לא נותנים חלב.‬
‫אפילו לא קצת?‬
‫לא, מייג'ור, אף לא טיפה.‬
‫זה נשמע די מוזר עכשיו, אבל אז‬
‫התזונה היפנית לא כללה חלב או יוגורט.‬
‫והם היו צריכים להתעסק איתנו, ההודים, ‬
‫שלא יכלו לחיות בלי חלב ויוגורט.‬
‫יש עוד תמונה.‬
‫מה לגבי זו?‬
‫היית שם כשהתמונה הזו צולמה?‬
‫אם לומר את האמת...‬
‫הפכתי לחלק מהצבא הלאומי ההודי בגופי ובנפשי‬
‫רק לאחר ששמעתי את הנאום של נטאג'י בפעם הראשונה.‬
‫התמונה הזו היא מהיום שבו הוא נאם את הנאום ההוא.‬
‫כמה חודשים לאחר הקמת הצבא הלאומי ההודי, ‬
‫מוהן סינג סולק מתפקידו‬
‫כי הוא לא הסתדר עם היפנים.‬
‫בלי מנהיג, הצבא הלאומי ההודי התחיל להתפרק.‬
‫ויום אחד נטאג'י הגיע.‬
‫ניתקל ברעב, בצמא ובמוות בדרך.‬
‫באותו היום, בפעם הראשונה, הבנתי שאני יכול להיות אדון לגורלי.‬
‫לא ניתן לומר כמה מאיתנו ישובו בחיים.‬
‫לחולל מהפכה.‬
‫הנקודה היא שבסופו של דבר, נשיג את מטרתנו.‬
‫שאני יכול לשכתב את ההיסטוריה.‬
‫הודו תהיה חופשייה.‬
‫בדיוק כמוהו.‬
‫הלאה לדלהי!‬
‫- הלאה לדלהי! - הלאה לדלהי!‬
‫המשימה שלנו לא תסתיים עד שגיבורינו שישרדו‬
‫יערכו תהלוכת ניצחון על קברה של האימפריה הבריטית, ‬
‫המבצר האדום או המצודה האדומה של דלהי הקדומה.‬
‫הגיעה השעה וכל הודי פטריוט‬
‫חייב להתקדם אל עבר שדה הקרב.‬
‫רק כאשר דמם של הודים אוהבי-חירות יתחיל לזרום‬
‫הודו תשיג את החופש שלה.‬
‫תחי המהפכה!‬
‫יחי הצבא הלאומי ההודי!‬
‫אני עומד כאן ומייצג את הממשל המחוזי‬
‫ומבקש מכם להציע כסף, תכשיטים‬
‫וכל דבר אחר שתוכלו לתרום למטרת החופש.‬
‫הלאה לדלהי!‬
‫אתם חברים מילדות.‬
‫כן.‬
‫עכשיו אתם צריכים להתחתן.‬
‫היא מחבבת אותך מאוד.‬
‫כן, דודה, אנחנו חברים טובים מאוד, ‬
‫אבל מעולם לא דיברנו על נישואין.‬
‫מאיה היא אישה עם כזו נפש חופשייה. אני לא רוצה לרסן אותה.‬
‫אז תדבר איתה, שרידהר.‬
‫למה אתה מחכה?‬
‫אחכה עד שהמלחמה הארורה הזו תיגמר.‬
‫איפה היית, מאיה?‬
‫ידעת ששרידהר מגיע לארוחת ערב.‬
‫הייתי אצל קליאני.‬
‫למעשה, היום הצבא הלאומי ההודי ארגן מצעד גדול, אז הכבישים היו סגורים.‬
‫טוב, עכשיו בואי לאכול את הארוחה שלך.‬
‫אני לא מרגישה טוב.‬
‫מה קרה, מאיה? אוכל לעזור?‬
‫לא. כלום.‬
‫אני פשוט מותשת.‬
‫אלך לישון מוקדם היום.‬
‫- את בטוחה? - כן.‬
‫לילה טוב.‬
‫לא כדאי שמאיה תצא לבד בתקופה הזו.‬
‫זה לא בטוח, אתם יודעים.‬
‫את דואגת מדי. היא מסוגלת לדאוג לעצמה.‬
‫מה קרה?‬
‫בכל פעם שאני שואל על הצבא הלאומי ההודי, אתה מתחיל לדבר על מאיה.‬
‫בשבילי אלה לא שני סיפורים שונים.‬
‫לאן נעלמת, המפקד?‬
‫ארשאד, אתה זוכר‬
‫מה כתוב בכניסה‬
‫ל "צ'טווד הול" באקדמיה הצבאית ההודית שבדהראדון?‬
‫"הביטחון, הכבוד והרווחה‬
‫ "של ארצך במקום הראשון, תמיד ובכל פעם."‬
‫ "הביטחון, הכבוד והרווחה של ארצך."‬
‫קראנו את השורה הזו בכל יום, ארשאד.‬
‫בכל יום.‬
‫אבל היום, אחרי כל אותן שנים, ‬
‫הבנתי שארצך, ארצנו, ‬
‫האומה שלנו היא הודו, לא אנגליה.‬
‫היינו עיוורים, ארשאד?‬
‫או רק טיפשים?‬